Svensk-Kubanska Föreningen https://svensk-kubanska.se/en-kubahatares-uppgang-och-fall/ Export date: Sun Sep 8 5:18:05 2024 / +0000 GMT |
En Kubahatares uppgång och fall![]() En Kubahatares uppgång och fall När senator Robert Menendez städar ut sitt skrivbord i Hart Senate Office Building lämnar han kongressen som en av de mest korrupta amerikanska lagstiftarna i modern tid. Senatorns fällande dom den 16 juli för 16 fall av bestickning, utpressning och agerande som oregistrerad utländsk agent har på ett dramatiskt sätt avslöjat hur han missbrukade sin makt och sitt inflytande som ordförande för senatens utrikesutskott för att fylla sina egna fickor. I skandalen med hans flagranta korruption försvann dock hur Menendez i åratal använde sina politiska muskler för att korrumpera USA:s politik gentemot Kuba. Menendez kom till makten i Union City, New Jersey, ett mini-Miami on Hudson med den största koncentrationen av exilkubaner utanför Florida. Han var en produkt av delstatens demokratiska politiska maskin och en pålitlig liberal röst i de flesta frågor under sina sex mandatperioder i USA:s representanthus och 18 år i senaten - men inte när det gällde Kuba. När det gällde relationerna med Havanna var han, som en mångårig medarbetare uttryckte det, ”orubblig” - en position som Menendez tillskrev sin familjehistoria på Kuba, trots att han föddes i USA och hans föräldrar kom som ekonomiska invandrare i början av 1950-talet, långt före Fidel Castros revolution. Under korruptionsrättegången använde senatorn sig av denna legend när han försökte förklara de 635 000 dollar i kontanter och guldtackor som FBI hittade i hans hem 2022, och hävdade att det var en familjetradition att hamstra kontanter eftersom hans föräldrar hade utsatts för ”konfiskering” på Kuba. Juryn köpte inte det. Att vara tuff mot Kuba var ett sätt för en blivande politiker att uppvakta exilkubaner, inte bara i Union City utan även i Miami, dit Menendez gjorde regelbundna insamlingsresor, med början när han var Union Citys borgmästare. Tillsammans med Robert Torricelli (en annan New Jersey-demokrat som tvingades lämna senaten på grund av en korruptionsskandal) var Menendez en favorit bland de militanta och penningstarka kubanska amerikanerna i södra Florida, som mellan 1992 och 2006 bidrog med en miljon dollar till hans kampanjkassa för att få fart på hans politiska karriär i representanthuset. För att tillfredsställa den valkretsen blev Menendez en oförsonlig och stridslysten fiende till även de minsta stegen för att minska spänningarna med Havanna. Som nybliven ledamot i representanthuset lade han 1993 fram ”Free and Independent Cuba Assistance Act”, som förbjöd presidenten att häva embargot förrän Kuba blivit en demokrati med marknadsekonomi. Lagförslaget gick inte igenom, men det utgjorde grunden för Cuban Liberty and Democratic Solidarity Act från 1996 (även kallad Helms-Burton), som Menendez var en av de ursprungliga medförslagsställarna till. Den lagen, mer än någon annan, har hämmat varje presidents befogenhet att samarbeta med Kuba. Menendez motsatte sig president Ronald Reagans migrationsavtal med Kuba 1988 eftersom det ”gav upp för mycket”, och han motsatte sig Clintonadministrationens förhandlingar 1993 om att repatriera migranter som begått brott i USA. Under migrationskrisen 1994 anslöt han sig till republikanerna som krävde att president Clinton skulle avbryta alla resor och penningförsändelser till Kuba och införa en militär marin blockad för att störta regimen. Clinton gick med på de ekonomiska sanktionerna, men inte på blockaden. Menendez motsatte sig sedan Clintons migrationsavtal med Kuba från 1995, som reglerade säker och laglig migration. Menendez hade en lika mörk syn på resande. Han har motsatt sig ”folk-till-folk”-utbildningsresor ända sedan president Clinton införde dem 1999, kallat det förklädd turism och krasst anklagat resenärerna för att ligga på stranden, röka kubanska cigarrer och dricka Cuba Libres. Även åtgärder som gynnar kubansk-amerikanska familjer var oacceptabla. Menendez motsatte sig lättnader i USA:s restriktioner för penningförsändelser och hävdade - felaktigt - att regimen konfiskerade det mesta av pengarna. I maj 2022, när president Biden avskaffade Trump-erans begränsningar av familjeöverföringar och godkände flygförbindelser till andra städer än Havanna för att underlätta familjebesök, klagade Menendez på att det sände ”fel budskap” till den kubanska regimen. Senator Menendez var en nagel i ögat på president Obama från det ögonblick han tillträdde i Vita huset. Obama hade i sin valkampanj talat om behovet av ett nytt förhållningssätt till Kuba, men Menendez hade inget till övers för det. Före valet varnade han Obama: ”Om du vill ha mitt stöd vill jag inte att du gör några förändringar i Kubapolitiken utan att rådfråga mig.” Bara några veckor efter installationen visade Menendez att han menade allvar genom att blockera en Omnibus Appropriations Bill som behövdes för att hålla regeringen öppen, eftersom lagförslaget underlättade jordbruksförsäljning till Kuba och lättade på reserestriktionerna. Han gav med sig först när Obamas finansminister skriftligen lovade att tolka lagen snävt och samråda med senatorn innan han ändrade Kubapolitiken. När Organisationen för Amerikanska Stater OAS sammanträdde i juni 2009 för att upphäva 1962 års suspendering av Kubas medlemskap, hotade Menendez, ordförande i det underutskott i senaten som godkänner utlandsbistånd, att strypa USA:s finansiering - som utgör 60 procent av OAS budget - om Kuba åter upptogs. Under USA:s påtryckningar återaktiverade OAS Kubas medlemskap provisoriskt, med verkan endast om Kuba accepterade organisationens demokratiska principer. Kuba avböjde inbjudan. När USAID:s underleverantör Alan Gross greps på Kuba i december 2009 hoppades USA:s tjänstemän kunna få honom frigiven genom att dra ner på de aggressiva ”demokratifrämjande” program som de ärvt från George W. Bush. Kubanska diplomater antydde att de var öppna för idén, men Menendez fick nys om planen och ringde Vita huset och krävde att den skulle överges. I stället för att ta strid med senatorn kapitulerade administrationen. Alan Gross satt i ett kubanskt fängelse i ytterligare fyra och ett halvt år. Menendez motsatte sig hela tiden alla förhandlingar för att få honom fri. När Gross slutligen kom hem den 17 december 2014, som en del av Obamas historiska beslut att normalisera förbindelserna med Kuba, kritiserade Menendez ”utbytet av dömda spioner mot en oskyldig amerikan” i en uppgörelse som ”rättfärdigade den kubanska regeringens brutala beteende”. Efter de tidiga konflikterna med Menendez frågade Obama senatorn vilka åtgärder för att förbättra relationerna med Havanna som han kunde stödja. Svaret blev: inga alls. Denna stelbenthet visade sig bli Menendez undergång. Obama var fast besluten att förändra Kubapolitiken, och om Menendez inte var villig att överväga ens blygsamma steg var det meningslöst att rådfråga honom. När Obama och Raúl Castro tillkännagav sitt avtal om att normalisera relationerna mellan USA och Kuba anslöt sig en bedrövad Menendez till kören av republikaner som fördömde den nya politiken som ”en belöning som en totalitär regim inte förtjänar”. Menendez tillbringade sedan de kommande två åren med att motsätta sig varje steg mot normalisering. Han kritiserade presidenten för att ha tagit bort Kuba från utrikesdepartementets lista över stater som stöder internationell terrorism och kallade det en ”belöning ... för decennier av förtryck”. Han kritiserade varje lagändring som underlättade resor och handel mellan Kuba och USA. Han gick samman med Marco Rubio (R-FL) för att blockera Obamas utnämning av en ambassadör i Havanna och utnämningarna av andra kandidater som han ansåg vara mjuka mot Kuba. Naturligtvis kritiserade han Obama hårt för att han besökte Kuba 2016 och förklarade: ”Det är helt oacceptabelt att USA:s president belönar en diktatorisk regim med ett historiskt besök när kränkningarna av de mänskliga rättigheterna fortgår och demokratin fortsätter att undvikas.” När president Donald Trump 2017 plötsligt upphävde Obamas normaliseringspolitik och skärpte de ekonomiska sanktionerna, applåderade Menendez detta som ”ett steg i rätt riktning” och beklagade bara att det inte gick tillräckligt långt. Vita husets dörrar öppnades på nytt för Menendez när Joe Biden blev president. Biden förlitade sig på att kuba-amerikaner skulle forma hans Kubapolitik och bjöd regelbundet in utvalda samhällsledare till Vita huset för konsultationer. Menendez svartlistade alla som förespråkade att embargot skulle hävas, vilket gav administrationen en skev bild av den kubansk-amerikanska opinionen. Biden talade också regelbundet med Menendez. När han arbetade i rummet efter sitt tal om tillståndet i nationen 2023 hördes han säga till Menendez: ”Bob, jag måste prata med dig om Kuba.” Under tiden väntade senatorer och ledamöter som stödde Obamas engagemangspolitik i månader på att få träffa presidenten. Menendez nådde denna höjdpunkt av inflytande över Kubapolitiken delvis på grund av sin personliga relation med president Biden, som skapades under deras år tillsammans i senaten. Men hans främsta källa till inflytande var hans ställning som ordförande i senatens utrikesutskott, en position från vilken han antingen kunde påskynda eller blockera Bidens utrikespolitiska prioriteringar och utnämningar. ”Han har använt ordförandeskapet i det utskottet som en arena för hot och vedergällning, för att höja kostnaderna för att göra något han inte gillar”, säger Ben Rhodes, Obamas biträdande nationella säkerhetsrådgivare. I en splittrad senat behövde Biden varje demokratisk röst för att få igenom sin omfattande lagstiftningsagenda. Vita huset bestämde sig tidigt för att Kubapolitiken inte var tillräckligt viktig för att reta upp senator Menendez. Resultatet har blivit en politik som ligger mycket närmare Trumps än Obamas - en fortsättning på de straffande ekonomiska sanktionerna som har bidragit till den största migrationskrisen i Kubas historia. Bidens och Menendez förestående pensioneringar, en med värdighet, en i vanära, kan lova gott för relationerna med Kuba - om vicepresident Kamala Harris äntligen kan pensionera Donald Trump. Harris meritlista när det gäller Kuba är knapphändig men progressiv. Under 2017 och 2019 var hon medförslagsställare till senatens lagförslag om att häva reserestriktionerna, och under sin presidentvalskampanj 2020 krävde hon att embargot skulle hävas. En generation yngre än Biden är hon mindre fjättrad av det kalla krigets tankesätt som inramade hans Kubapolitik. Som vicepresident har Harris sagt lite om Kuba, men hennes arbete med att minska de grundläggande orsakerna till migration genom att stimulera de centralamerikanska ekonomierna har utan tvekan gett henne en förståelse för hur ekonomiska sanktioner mot Kuba får allt fler människor att fly från sina hemländer. ”De flesta människor vill inte lämna sitt hem”, sa hon och beskrev därmed grundantagandet i sin syn på migration. ”När de gör det är det oftast av en av två anledningar: Antingen flyr de för att de far illa eller så innebär det att de inte kan tillgodose sina familjers grundläggande behov om de stannar hemma.” Lösningen, förklarade hon, är att ”hjälpa människor att finna hopp i sina hemländer”. Det sätt på vilket USA kan hjälpa kubanerna att finna hopp i sitt hemland är att återgå till en engagemangspolitik som lindrar den akuta humanitära krisen på ön och ger kubanerna utsikter till en ljusare framtid. William M. LeoGrande, Peter Kornbluh, The Nation 240802 (ZT) Senator Robert Menendez and the Corruption of Cuba Policy 1 ![]() |
Links:
|
Post date: 2024-08-15 09:38:45 Post date GMT: 2024-08-15 08:38:45 Post modified date: 2024-08-15 09:38:45 Post modified date GMT: 2024-08-15 08:38:45 |